Kas tõesti vaid poliitiline eliit?
Ühiskonnas on saavutatud tardumuslik status quo, kus eliit taotleb rahva toetust ja samas põlastab tema pürgimusi ning rahvas ihaldab võimu, kuid vihkab selle esindajaid oma luhtunud soovide sümbolina.
Ühiskonnas on saavutatud tardumuslik status quo, kus eliit taotleb rahva toetust ja samas põlastab tema pürgimusi ning rahvas ihaldab võimu, kuid vihkab selle esindajaid oma luhtunud soovide sümbolina.
1980-ndatel õhus olnud valust ühes ilu ja lootusega on tänaseks alles jäänud vaid valu – ja sedagi jagab saatus vaid mõnel üksikul õndsal hetkel. Tunda on ühe rahva hääbumist ja mullakõdu lõhna.
Väärt usuisa Martin Luther polnud just suu peale kukkunud mees.
Eesti ühiskond vajab eetilist murrangut. Eesti vajab mitte tasa ja targu talitamist, vaid kodanikujulgust, mille raames moodustuks oma näo ja nime taga seisvatest isikutest vabade kodanike ühiskond.
Ajalooline sakraalhoone kätkeb endas tihti enneolematuid kunstilisi saavutusi, mida kõik turistid soovivad näha. Ent tihti puudub inimestel ettekujutus, kuidas sakraalses keskkonnas käituda.
Kaht vaimset hoiakut tuntakse Eestis vaid väärastunud ajalootunnetuse tahmunud kõverpeegli kaudu. Need on au ja alandlikkus ning nendega kaasnevalt ka kolmas – väärikus.