KOLUMN ⟩ Jüri Kotšinev: Eesti pseudoeliidi ümberrivistumine
Ega ainult hüpikpoliitikud südant läikima ei aja.
Ega ainult hüpikpoliitikud südant läikima ei aja.
Pariisis juhtunu on vaid üks paljudest eksamitest, milles testitakse inimeste käitumist.
Kui etenduse vaimne dramaturg ja lavastaja on hingevaenlasest valetaja ja vale isa, siis võib kindel olla, et vaataja jääb alati lolliks.
Riiki ja rahvast peaksid valitsema inimesed, kellel lisaks isekale argi-arukusele oleks veel ka südametunnistus ja rahvuslik missioonitunne, oleksid valmis vastutama oma tegude ja sõnade eest ning kes saaksid aru, et nende tegevusest oleneb kogu rahva heaolu ja käekäik, kirjutab Malle Pärn.
Hüppajate saatus on olla ootel ja loota, et uued isandad uutes erakondades märkavad ja hindavad ülekargajate innukust ja truudust uutele erakondadele, kirjutab sõjaajaloolane Jüri Kotšinev.
Praegu peaks toimuma spordi suur pidu.
Kui võim kardab nii-öelda teisitimõtlejaid ja ajakirjandus piirab nende avaldamist, siis tunnistatakse ju seeläbi, et midagi on valesti, lausa nii valesti, et sellele ei tohi rahva tähelepanu juhtida, kirjutab Malle Pärn.
Õnneks ei suuda parasiidid ja poliitinfantiilid kunagi kõike lõpuni käkki keerata, sest orjastada saab vaid seda inimest, kes sellega ise nõus on.
Kui võtta selle pähklipureja lõugadega ja rändrohutirtsuparve haardega kahjuri tegevust peaministrina lühidalt kokku, siis mahub see vast lausesse: „Peale mind tulgu või veeuputus," kirjutab sõjaajaloolane Jüri Kotšinev.
LGBT kogukond ei soovi olla võrdne, vaid ülimuslik.